SOJUZMULTFILM
STØÍBRNÉ KOPÝTKO podle pøíbìhu P. BAŽOVA
Scénáø - G. SAPGIR Režie - G. SOKOLSKIJ
Výroba - N. ORLOVOVÁ
Hudba - V. MARTYNOV Kamera - M. DRUJAN
Zvuk - V. KUTUZOV
Asist. režie - T. LYTKO Asist. kamery - N. KOZLOVOVÁ
Montáž - N. STEPANCEVOVÁ
Vypráveè - P. VIŠÒAKOV
Ruské titulky: 2012, Elena, subtitry.ru
SK pøeklad: M. M. *december 2019 CZ pøeklad a korekce: wauhells
V naší vesnièce žil staøeèek,
pøezývaný Kokovaòa.
Protože Kokovaòa nemìl rodinu,
rozhodl si k sobe vzít dívku - sirotka.
Pøišel k lidem, u kterých žila a ptá se:
"To u vás dívka sirota žije?"
"Je tu nadbyteèná!" - odvìtila hospodynì.
"Nestaèí ona, ješte i koèku nìkde sehnala. Nemùžeme ji odehnat!"
"Tak co, Darionuško, pùjdeš ke mnì žít?" - ptá se Kokovaòa.
Dìvèe se s údivem ptá:
"Ty, dìdo, jako víš, že se jmenuju Darionka?"
"Jen tak..." - odpovídá. "Samo to ze mnì vyšlo!
Nepøemýšlel jsem, nehádal... náhodou jsem to trefil."
"A ty jsi kdo?"
"Nìco jako lovec."
"V zimì za srncem po lese chodím, ale nemohu ho spatøit!"
"Zastøelíš ho?"
"Ne, to neudìlám!"
"Jde mi o to, vyslídit,
které místo pravou pøední nohou oznaèí."
"Proè to chceš vìdìt?"
"Jestli pùjdeš ke mnì žít, všechno ti povyprávím."
Koèka zøejmì rozumìla rozhovoru.
- "Správnì mluvíš! Správnì!" - zavrnìla.
Dìvèátko pøemohla zvìdavost, dozvìdìt se o srnci víc!
A protože vidí, že staøeèek je veselý a laskavý, øíká:
"Pùjdu, ale jenom pokud si s sebou mùžu vzít koèku.
Koukni, jak je pøítulná!" "Mvurr!"
"Že se ptáš...
Koèku s tak lahodnì znìjícím hlasem, by nevzal jenom hlupák!
Namísto balalajky bude znít u nás v chalupì!"
A tak vzal Kokovaòa sirotu k sobì žít.
Jak tak Darionka jde, jenom nad srneèkem pøemýšlí.
A ptá se: "Dìdo, jaký je to srneèek? Øekni!"
"Tenhle srneèek je výjimeèný!
Na pravé pøední noze má totiž støíbrné kopýtko.
Tam, kde klepne tím kopýtkem,
tam se objeví drahý kámen.
Jednou klepne - jeden kámen.
Dvakrát klepne - dva kameny.
A kde nožkou klepat nepøestane, tam je hromada drahých kamenù!"
"Dìdo a co když tohle je... ...srneèkovo...klepání?"
"Ne... vidíš? Támhle sedí datel. To on klepe."
"Dìdo" - ptá se znovu Darionka.
"A jakou má kožešinu?"
"V létì nahnìdlou, v zimì šedivou."
"Dìdo... a má i parùžky?"
"Parùžky?"
"Parùžky má neobyèejné!
U bežných srncù mají dvì vìtvièky,
ale on jich má pìt.
Pouze na podzim ho nepoznáš, protože to mají parùžky všichni srnci.
V zimì je to jiné!
Bìžní srnci chodí bez parùžkù.
Støíbrné kopýtko má ale parùžky neustále.
V té dobì ho je možné už z daleka rozpoznat."
Takto teda zaèali žít spolu, dìda Kokovaòa,
sirota Darionka i koèka Murionka.
Mezitím dorazila zima.
Kokovaòa se na lov vydal.
"Nebudeš se tady bát... samotná?
Z lovu se možná vrátím až k noci."
"Èeho se mám bá?" - odpovídá.
"Chalupu máme pevnou. Vlci se k nám nedostanou a Murionka je se mnou!"
"Správnì mluvíš! Správnì!"
"Bát se nebudu!"
"Že by to bylo Støíbrné kopýtko?" - pøemýšlí Darionka.
"Urèitì se mi to jenom zdálo!"
"Správnì mluvíš! Správnì!"
Oèi si mùže Darionka vykroutit... srneèek je tady, celkem blízko!
"Meka, Meka!" - vábí ho jako domácího.
Vrátila se Darionka do chalupy a øíká:
"Vidìla jsem Støíbrné kopýtko!
I parùžky jsem vidìla! I kopýtko jsem vidìla!
Nevidìla jsem jenom to, jak nožkou drahé kameny vytlouká...
Podruhé mi to zøejmì ukáže."
"Správnì mluvíš! Správnì!"
"Kis-kis-kis!
Murionko!"
A v ten moment se i Kokovaòa vrátil.
"Dìdo, podívej se - jaká to je krása!"
Dávno se to stalo...
no ale ještì dodnes na tom místì, kde chaloupka Kokovaòi stála,
nacházejí lidé kamínky.
Záøivì zelenkavé...
...chryzolity se jmenují.
Už jste je vidìli?
KONEC
www.titulky.com/wauhells